Dansk oversættelse af xpv
Golden Slumbers
Jeg ved, det var en gammel sang. Er det ikke?
- Hvornår skrev du den? - Det er ikke min tekst... Det er en gammel ---
Den er ældgammel... sådan en slags gammel vuggevise.
Trad. arrangeret af McCartney. Trad. arrangeret, med melodi...
- Jeg lavede melodi til den, det er min melodi.
Det var hos min far - vi lagde almindelige trommer på...
...og der var nogle nodeark til klaverøvelser...
...og jeg kunne lide teksten.
Jeg kunne ikke læse noder, så jeg lavede min egen melodi.
- Hvilket album var det? - Det var på Abbey Road.
- Du er George, dette er Paul... - Bedste Beatles-ekspert, George Harrison!
Bas og piano indtil videre.
Carry That Weight. - Den fortsætter i Carry That Weight.
- Jeg tror ikke, du er med på den. - Hvem spiller bas?
- Det var ikke dig, var det? - Med mindre den var over-dubbed.
Hvorfor skulle man over-dubbe første optagelse?
Fordi han spillede klaver.
- Spiller du bas? Hvem spiller klaver? - Jeg tror, det er mig.
- Hvem spiller så bas? - Det gør han.
- Jeg tror, jeg over-dubbede den. - Man kan ikke spille dem samtidig.
Han over-dubbede den. Man kan høre det på lyden. Det er ligesom direkte indsprøjtning.
Men, han spillede på 17 takes. Dette er første.
- Han var ihærdig! - Den er over-dubbet af nogen.
Måske spillede jeg bas. Jeg spillede bas på nogle...
- ...med den 6-strengede Fender. - Det lyder som ham.
- Det var afgjort Paul, der spillede klaver. - Det burde du kunne høre...
...for du ved, hvordan du ville have gjort det.
Der er mange forkerte starter og nedbrud. Det var take 1.
Så du siger, at bassen ikke kunne være over-dubbet, fordi den er på alle takes?
- Det var live. - OK, det må have været mig eller John, der spillede.
- Selvfølgelig... - Det kunne have været Ringo.
Vi havde en 6-strenget bas, en højrehåndet bas...
...til den slags situationer.
En af de gode ting ved den måde, studiet var bygget op...
...det var bygget til Mrs Mills, Daniel Barenboim, Russ Conway, Peter Sellers...
...så de havde altid alle instrumenter - flygel, cembalo ---
De var havnet i mit studie, fordi de prøvede at slippe af med dem.
- Neil og Mal plejede at være her. - Jeg troede, de var derovre.
- Her er alle uenige. - De flyttede dem så meget rundt.
Og mit bidrag på ---
"Up the cable! Up the cable!" - det var gennem den dør.
Han taler om Yellow Submarine, tror jeg.
Det var naturligt ekko... bare henne i døren derovre.
På den tid var der en lille mixer - en mixerpult der.
Konsollet var kun så stort med fire fadere.
Der var kun en højttaler i midten.
Det var pudsigt ved et mix, alle ville have sin fader...
...og have fuld bas og diskant og en højttaler... og det var det.
Da de opfandt stereo, tænkte jeg, "Hvad skal man med to højttalere?"
For det ødelagde lyden, sådan som vi så på det.
Når det hele kom ud af to højttalere, lød det meget bart.
Endelig sagde nogen, man kan flytte tingene.
Så alting blev fra da af panoreret helt tosset.
Men at mixe trommer og bas i midten, du ved...
...de plejede at være ude i siden.
Jeg kan huske, jeg talte med nogen ved et selskab hjemme hos Brian...
...og jeg sagde: "Her er en god stump, hør engang trommerne."
Og de var ikke i den højttaler!
Vi satte det på igen og gik over til den anden højttaler.
John havde et bånd med råmixet af backing-sporet på I'm Only Sleeping.
Da han kom hjem, var han ikke klar over, han havde vendt båndet om.
Han lagde det i båndoptageren og lagde slutningen fremad ---
Næste dag kom han og sagde: "Sådan, ja, baglæns..."
Vi fik ham til at vende båndet...
...og så spillede John eller Paul og jeg guitar, bare tilfældige noder...
...og så vendte vi båndet.
Det var første gang, vi lavede en baglæns solo.
Det var blevet nemmere at eksperimentere, fordi vi havde haft nogle hits.
Det var nøglen, vi havde haft succes.
Så blev det: "Åh, storartet. Kom ind drenge..."
Og da vi fik mere og mere succes...
...kunne vi komme med skøre ideer.
De gav os også mere tid.
Så fik man succes med en "skør" idé...
...og folk sagde: "Fedt, det er fantastisk!"
Vi kom tilbage, og George ville gerne prøve andre ideer.
Så det blev et slags fristed.
Ligegyldig hvilken idé vi fik, prøvede vi den.
Kan vi få Tomorrow Never Knows?
- Hvilket take? - Dem alle.
- Der er kun tre. - Det første take er underligt.
Hør her. Det er som om trommer og guitar kører halv hastighed.
Der er kun to egentlige takes...
...det er 1 og 3.
Alt den... undervands-lyd.
Vi burde sætte hastigheden op og høre, hvad det var.
Hør på trommerne, det er fantastisk.
Det er guitaren i slowmotion.
- Er den bare alene? - Det er hans stemme.
- Det er godt. Med lidt trommer. - Og lidt loop.
- Der er ikke noget på det. - Så der er ingen loops på det bånd?
Det var kun første prøve.
Han syntes, hans stemme skulle lyde som Dalai Lama, der chanter fra en bakketop.
Jeg sagde, det er lidt dyrt at rejse til Tibet, kan vi lave det her?
Jeg talte med Geoff Emerick, og han havde en god idé.
Han sagde, lad os prøve at spille hans stemme gennem en Leslie-højttaler...
...og tilbage igen og optage den. Ingen havde lavet det før.
Det var sådan, vi fik effekten på hans stemme.
De andre ting var en bastamburin og Ringos trommer.
Det er ligesom at lave en rumba.
Det er godt, jeg kan godt lide det.
- Hvordan gør han det? - Hvad er det for en undervandslyd?
- Hvordan gør trommeslageren det, George? - Han må være vildt god!
Der er ingen tamburin på den.
Hvad er der med trommerne?
Lyder som en resonans ved trommerne.
En rest!
- I lavede det så om bagefter. - Det var så første take.
John havde bare sangen...
Sangen var meget inspireret af... du ved, dengang...
...var indisk musik kommet ind i vores liv...
...og indisk musik var kun i én toneart, den modulerede ikke.
Han ville prøve sådan en sang, som ikke skiftede akkord.
Og måske også efter andre inspirationskilder.
Han havde en Timothy Leary-bog...
Jeg mener, den hed "Psykedelisk oplevelse"...
...og noget der havde at gøre med Den tibetanske Dødebog.
Og han skrev de ord...
...og lavede en slags monoton ---
Og også... du ved, Paul og jeg ---
Der foregik forskellige ting, forskellig inspiration...
...en af dem var avant garde, du ved, Stockhausen ---
Der var forskellige eksperimenter...
...der alle blev samlet i den sang.
Nu sker der noget!
Dét er seriøs musik!
- Hvad har vi her? - Rytmen er på spor 1.
Stemmen er på 3... nej 4.
Og på spor 2 og 3 er de forskellige båndloops, guitar og tamburin.
På den medbragte jeg forskellige båndloops, jeg havde lavet hjemme...
Jeg lavede bare en hel masse loops og tog dem alle med.
Bogstavelig talt, små båndsløjfer i en plastpose...
...og vi saate dem alle på 8 maskiner...
...hvor alle holdt en sløjfe med en blyant...
...og kørte dem alle, og lagde dem ind i pulten...
...og lavede det lille mix, du hørte før.
Alle de mågelyde - er alt sammen hurtige bånd og loops.
Så det var endnu en ingrediens i den.
Det blev ikke brugt, vel?
Kom så med Phil Collins!
Den er virkelig god.
I kan vel ikke huske, hvad loopet var lavet af?
Sandsynligvis guitar.
Da vi lavede den indspilning, ville det være umuligt at gentage den...
...for måden vi lavede den, var det faktiske mix...
...og alle vegne i denne bygning, i forskellige rum...
...var båndmaskiner, med båndsløjfer i...
...og folk, der holdt sløjfen med stumper af blyant...
...der kørte hele tiden og blev lagt ind i faderne på vores pult...
...og vi kunne trække lyden frem, som et orgel, til hver en tid.
Så det mix vi foretog var tilfældigt, det kunne aldrig gøres efter.
Den dobbeltsporede stemme er ren, og den der har vibrato på.
- Det er det bedste stykke. - "Vi er samlet her i dag...!"
- Det er det klaver --- - Er det dig?
- Det ved jeg ikke. Det lyder som dig. - Det kunne godt være mig.
Det lyder som dig.
- Nå, der ser man. - Det var sådan, vi lavede den.
Antologien blev oprindelig kaldt The Long And Winding Road.
George Martin, producer.
Drengene skulle fortælle deres egen historie i stedet for at overlade det til en anden.
Trods alt vidste de bedre end alle andre, hvad der skete.
Og nogen mente, det var en god idé at have en lydmæssig pendant.
Men det duer ikke bare at lave et soundtrack fra en film...
...fordi der mangler en masse, synet overtager.
Så det vi lavede, var en pendant til det.
Noget der løber parallelt, men er ren lyd.
Kernen i det er med musikken...
...at finde den ældste Beatles-musik som muligt.
At komme i kronologisk orden gennem vores forskellige plader...
...og bringe den up-to-date.
Vi indleder CD'en med sangen, Free As A Bird...
...som er, hvad vi forventer, at folk vil høre.
Og det vi så laver, er tilbageblik.
På samme måde som dokumentarserien starter og så går tilbage.
Der er et sted i starten, hvor det lyder "Let's go back, back, back..."
Og det går tilbage til Ringo er omkring seks måneder gammel.
Og så kunne pladen, tænkte vi, virke på den måde.
Der er mange gamle sager på bånd...
...med George, Paul og John, der synger og spiller guitar...
...før jeg kom ind i gruppen.
Så ville vi gå til optagelser, fra da vi var 14 eller 15...
...som vi ikke har hørt længe, du ved... ting fra mit værelse.
De var interessante fordi...
...der også var et spor, hvor Stuart Sutcliffe spillede.
Basguitaren er ikke god, men det er historisk.
Vi taler historie nu.
Og jeg har ikke noget imod, at den er gammel og ridset...
...for det meste musik jeg køber er gammel og ridset.
Du ved, musik der blev indspillet i 20'erne og 30'erne.
Jeg kan personligt godt lide en smule båndsus.
Det er ikke kvaliteten, man lytter til, det er historien.
Man kan se vores udvikling.
Vi hører noget af materialet fra EMI, da jeg mødte dem i 1962.
Der er et par spor... den tidlige version af Love Me Do...
...med Pete Best på trommer, som ingen har hørt.
Der eksisterer ingen båndoptagelser af dét.
Han fandt den på acetat, fordi de havde skåret det på plade.
Han fandt den, og den er blevet overført til bånd.
Da jeg blev bedt om at deltage i dette projekt...
...ville jeg på ingen måde mixe dette på en moderne digital maskine...
...for det var ikke det, folk gjorde dengang...
...og jeg arbejder med gamle bånd.
Så jeg spurgte EMI, om de kunne finde mig en gammel pult.
En af deres teknikere havde den her...
...de kom med den, og det er en pragtfuld maskine.
Det var i studie 2, Abbey Road.
Den var det sidste nye dengang, men nu ser det gammeldags ud.
Men det er passende, vi bruger den, for den laver en anden lyd...
...så vi kommer tilbage til gamle dage på denne måde...
...og det lyder bedre.
Jeg gør det på den gamle måde indtil sidste øjeblik...
...indtil det skal på CD, så det bliver autentisk.
Mange af de bånd vi arbejder med er 2-spors, 4-spors, op til 8-spors.
Vi har stadig de gamle bånd, det er en gammel kassette.
Det er 1-tomme bånd, 4-spors maskinen er moderne...
...men det er stadig de gamle bånd fra for 32 år siden.
Vi er halvvejs gennem CD'en, før jeg kommer ind i billedet.
Der er mange tidlige bånd, der aldrig er blevet hørt.
Fjernsyn eller radioshows fra Sverige...
...og forskellige ting fra Dronningens opførelse.
Ting, der er vist en gang på TV.
Vi fik fat på lydsporet fra et variety, vi lavede.
Der findes ikke mange live-optagelser, så det var rart at høre det...
...for de var et storartet lille band.
Vi har hørt på hvert take fra hver sang, vi nogensinde har lavet.
Og vi opdagede interessant materiale.
Nogle af de første takes er meget interessante.
At høre hvordan sangene ændredes og udviklede sig.
Engang imellem lyder de helt anderledes, end de versioner alle kender.
Så begyndte vi at crossfade, f. eks. fra take 1 til take 4.
På nogle af dem arbejdede vi bare sangen igennem.
Vi løb altid hurtigt igennem sangen, det var sjældent, vi bare sad og dvælede.
Vi ville sige: lad os prøve dit, lad os prøve dat, og ligesom arbejde den igennem.
Så forskellen fra begyndelsen og 7 takes senere...
...var - milevid.
Det er ikke sådan, "Åh, vi ændrede en tone."
Vi havde ændret det hele, arbejdet med det og ændret det.
En af Beatles' styrker var, at de var evindeligt nysgerrige.
En evig søgen efter noget nyt.
De sagde altid: "Hvilke nye lyde kan vi få?"
"Hvilke andre instrumenter kender du? Giv mig en anden lyd."
De var ikke tilfredse med det, de havde i går.
En interessant ting var...
...at vi altid havde syntes, at folk som the Supremes lavede "en god plade".
Men den næste var så på en måde den samme.
Det var the Supremes-lyden, Motown-lyden.
Vi kunne virkelig lide den første, den anden var ikke så god...
...blegnet en smule, du ved.
Så jeg tror, vi forsøgte ikke at gentage os selv.
Vort sangskriveri og vores musik blev bedre, og det hele voksede bare.
Musikken var der altid i baggrunden...
...og genspejlede vore følelser og vores ønsker...
...og alle de ting, vi havde oplevet.
Det går i hop og spring, og det er ret interessant.
Jeg troede, vi skulle lytte til en gammel indspilning, vi havde arbejdet på.
Den behøver ikke meget regulering.
Den blev lavet den 19. januar, 1967...
...og behøver ikke megen regulering, for der er kun 2 spor.
Det var første gang vi hørte A Day In The Life i studiet.
Det var første session, masteren kom lidt senere.
Det er versionen uden Paul's midterstykke...
...og uden orkestret.
John synger det bare, i virkeligheden for sig selv.
Jeg synes, det er charmerende. OK, Paul, lad os lytte engang.
Jeg synes, den tidlige optagelse af John er så naturlig.
Han regnede ikke med, at folk 32 år senere ville lytte til det.
Sommetider efter 19 takes, uanset hvor professionel man er...
...kryber kedsomheden ind, man kan høre det. Det kører fejlfrit...
...men på de tidlige takes er det: "Gud, det lyder, som de virkelig nyder det."
Det er det, jeg kan lide ved det.
Og det bliver blandet det hele, vi fandt forskellige kasserede stykker...
...eller måske en anden udgave med en anden vokal end masteren...
...så det vi har gjort er at præsentere en alternativ version.
Man hører sangene, for hvad de er.
Jeg ved, George Martin undrede sig over, vi ville lave dem igen.
Vi sagde, det er nok et tilfælde af: "Måske kan vi gøre det en smule bedre..."
"...hvis vi lægger lidt tromme på... eller måske en banjo."
Man prøver altid at blive bedre.
Normalt tænker jeg ikke på fortiden overhovedet, men jeg var nødt til det...
...og det har været en underlig oplevelse. Paul sagde faktisk til mig:
"At høre os selv som vi var for 30 år siden, 25 år siden..."
"...og høre os sludre sammen, det er en sælsom oplevelse."
"Det er som at se i en gammel scrapbog - men den kommer til live."
Jeg tror, det var de tidlige 70'ere, 71...
Neil Aspinall Executive Producer
Jeg samlede alle de gamle optagelser fra hele verden...
...og vi samlede en dokumentar, en film...
...uden Beatles blev interwievet eller noget.
Den blev 1 time og 45 min lang...
...og jeg lagde den på hylden i 20 år.
Det var en meget interessant historie.
Derek Taylor serie-konsulent
Men det var meget tæt på bruddet...
...så det blev ikke lavet med det lange perspektiv
Den lå der på hylden, men jeg tænkte ikke rigtig på den.
Det var et spørgsmål om at få resten afforretningen til at køre...
...og få kontrol, hvis vi kunne, over forskellige elementer...
...af Beatles-forretningen, om du vil.
Og når vi var i dén position, var det lettere at gøre det.
Det var lettere at gøre det... end ikke.
Jeg troede virkelig, det ville ske, da Neil sagde...
...der kommer en antologi, vi skal lave hele historien.
Fyrene indvilligede, og det skulle gå i gang.
Og jeg var meget interesseret på en lidt objektiv måde.
Jeg tror, jeg nævnte det for alle i '90 eller '91...
...eller deromkring.
Og så begyndte vi på det.
Jeg samlede et produktionshold, og vi gik i gang.
Jeg havde arbejdet med tre af dem før...
Geoff Wonfor Instruktør
...da jeg instruerede McCartneys Oratorio for Liverpool.
Han ringede til mig og sagde, at han havde haft en samtale med en af mine venner.
Jeg spurgte, hvem mener du, og han sagde George Harrison.
Han sagde: "Jeg vidste ikke, du havde arbejdet med George."
Jeg sagde: "Tja... han sagde, han ikke vidste, du havde arbejdet med mig."
Andy Matthews Redaktør
Jeg var på vej til Montreux Jazz Festival.
Jeg skulle arbejde på den.
Geoff ringede lige pludselig, og fortalte mig om det.
Han sagde: "Du må beslutte dig. Kommer du eller ikke?"
Resten er historie - Geoff og jeg kom herned til tomme lokaler.
Chips Chipperfield Producer
Jeg arbejdede hos EMI, og lavede Tv-programmer.
Geoff var en instruktør, som havde arbejdet der.
Vi havde begge arbejdet med Paul på Oratoriet blandt andet...
...og han var blevet bedt om at lave dette, og ingen havde spurgt mig.
Jeg sagde: "Hvorfor har I ikke spurgt mig, jeg ville elske at lave det."
Han sagde: "Jeg troede ikke, du ville, du har fast arbejde."
Fuldtidsarbejde. Og Geoff... synes meget lykkelig...
...talte med Neil Aspinall, talte med Paul...
...og jeg gik hen for at tale med Neil og fik jobbet.
Jeg var på ferie, da resten af holdet startede.
Jeg tænkte: "Dårlig timing." Og jeg forventede at komme tilbage...
...og finde mig selv overflødig.
Så jeg ringede til Apple: "Jeg hedder Bob Smeaton, jeg skal arbejde på dette job."
De sagde "Ja, kom herned når du er klar."
Da jeg kom ind, måtte vi virkelig til at tænke på at lave programmet.
Der er lavet et fænomenalt arbejde af et meget lille team.
Egentlig er hele produktionen lavet af ti mennesker...
...inklusiv research og det hele.
Vi har brugt omkring 9-10.000 klip og musikstykker.
Og det hele skulle cleares og bogføres. Det har været et kæmpe stykke arbejde.
Jeg er nyttig at have i nærheden, hvis man diskuterer Beatles...
...men jeg duer ikke til detaljerne.
Jeg er ikke god til ting som mekanikken bag en dokumentar.
Men jeg kan være nyttig at gå til angående perspektiver og synspunkter.
Og jeg er meget generøs med min tid... og mine synspunkter.
Og jeg kommer fint ud af det med dem og med Neil.
Jeg er klar over, at den ting vi havde, og ingen andre havde...
...ingen tredjepart havde...
...var de overlevende Beatler, de tre af dem...
...og alle Johns interviews, med Yokos samtykke.
Så hvad jeg besluttede...
...ikke bare nu, men for 20 år siden da jeg lavede den oprindelige...
...var ikke at have en engelsk-amerikansk talt kommentator...
...der fortalte Beatles' historie.
Det var bedre for dem at fortælle deres egen historie.
Og for at gøre det, måtte de interviewes.
Det tog måneder med at kigge og lytte, før vi satte noget sammen.
De er heller ikke de nemmeste mennesker at få fat på.
Det tog endnu tre måneder at få fat i dem til et interview.
Der var også det andet. At finde en interviewer.
Ikke en David Frost type som ville få alle til at være på vagt...
...men en anden musiker, og det var sådan, Jules Holland blev involveret.
Jools Holland Interviewer
Mit job var at interviewe dem og spørge til deres historie...
...fra deres spæde begyndelse helt frem til enden.
Noget af det var svært at tale om, de senere begivenheder.
Der var ulykkelige øjeblikke, og latter og tårer, selvfølgelig.
Da jeg er pianist og musiker, mere end en hårdkogt interviewer...
...tror jeg, de fandt det lettere at slappe af.
Så Jules havde det med at stille spørgsmål...
...som en trænet interviewer ikke ville stille.
Om Elvis episoden, spurgte han om Priscilla var der, hvilket er udmærket...
...men en rigtig interviewer ville ikke have spurgt om, hvad hun havde på.
Det er ikke et "dybde" spørgsmål, vel?
Kan du huske, hvordan Priscilla var klædt?
Hun havde en lang ting på...og en tiara.
Jeg har et billede af hende som... en slags Barbie dukke.
...med en slags lilla ternet bomuldssag og matchende sløjfe i hendes meget opsatte hår.
Kan du huske om du mødte Mrs Presley?
Nej, det kan jeg ikke.
Jeg brugte det meste af tiden til at opsnuse fra hans slæng...
...om nogen havde en joint!
Vi ville vide, hvordan hvert program ville blive.
Jeg skrev hovedområderne, og sagde vi skal ramme alle disse områder.
Da vi vidste, hvad vi ville have med...
...måtte vi få informationen fra Beatles for at lave programmet.
Da de kom til det tredje interview, var det synligt...
...hvis man spurgte en af dem om noget...
...hvis de ikke kendte svaret, lød det, måske ved Paul, Ringo eller George det...
...så klippede man til den næste, som ikke kendte svaret alligevel...
...og han ville sige, måske en af de andre kender svaret.
Det var fordi vi så, hvad de havde gjort i de første interviews...
...at hvis de ikke kendte svaret, sendte de det videre til den næste...
...og så fik man et pænt lille klip...
så vi kom gradvis ind i det.
Vi var hele tiden klar over, at John ikke var med os til at give et svar..
...men researcherne gjorde så grundigt et arbejde...
...at hvis man manglede et citat fra John, ville man få seks eller syv.
Og fordi han altid er så koncis i alle sine interviews...
...hvis man gav ham et spørgsmål, gav han en svaret.
Vi gik gennem timevis af klip af alt, vi havde af John...
...og brugte ligesom bare ---
Han er oftest i slow motion, for han kan ikke stoppe med at tale.
Vi prøvede at bruge alle steder i arkivet, hvor han siger noget.
Vi har brugt alt det stof,...
...og prøvet at give dem alle lige meget.
De har alle set det og godkendt det...
...så de er alle enige om indholdet.
Hvis der var noget, som en ville have ændret...
...eller ikke kunne lide, ville vi ændre det.
De lod os i hovedsagen være, i tre år.
Der var ikke større ting at ændre.
Dette er Pauls ændringer til første del. Der er ikke ret mange.
"Fyr holdet!"
De kom af og til ind.
De tre kom ind sammen, det var fantastisk...
...at have dem her og se på forskellige dele af det.
De har på mange måder været en fornøjelse at arbejde med.
De er stadig the Beatles...
...men jeg har haft større problemer med et nyt band med en en video til 50 000 kr.
Jeg tror, de alle har været fuldstændig ærlige og ligefremme...
...til det punkt, hvor de ting de siger, ikke ---
Du ved, hvis man laver et fortroligt interview om sig selv...
...var der ting, man ikke ville sige.
Men jeg tror, de føler, at det skulle fortælles, som det er.
Sandheden bør kendes, selvom den sommetider er smertefuld.
Så de talte, og jeg var...
...glad for, det ikke var et showbiz-dække.
Holdningen fra Apple og fra os under arbejdet...
...var: "Det kommer måske aldrig ud. Derfor kan vi ikke tale om det."
Et stykke tid virkede det meget sådan.
Jeg kan ikke komme i tanke om et bestemt øjeblik, hvor vi følte, det ikke ville komme ud.
Men man havde altid fornemmelsen...
...fra de telefonopkald man fik.
Tv-selskaberne der ringede...
...folk der stillede spørgsmål om det.
Man fik en fornemmelse af, hvordan det ville blive, når det blev færdigt.
Nu skulle vi bestemme, hvad der skulle droppes, og hvad der skulle med...
...vi havde en deadline...
...skulle have samlet musikken til en film, få samlet rettighederne...
...hvad enten det er rettigheder til master-brug, udgiver-rettigheder...
...tilladelse til navne og udseende, som man havde brugt.
Hvis de ikke ville give dem, eller hvis man ikke kunne få en bestemt sang...
...så måtte man lave det om.
Det er den afsluttende proces...
...under pres fordi du har en deadline...
...som, for mig, altid er... hvad er udtrykket nu?
...er den mest traumatiske tid.
Det, der er interessant ved denne antologi nu...
...er at de har haft lang tid til at tænke over det...
...til at vænne sig til, at det er okay at have været the Beatles.
Det er ikke længere flovt...
...og det er tid til, sagt med en kliché, at få deres egen historie.
Da jeg startede, var Paul den eneste, der ville sove med mig.
Der var faktisk en grund til det.
Jeg har aldrig haft fordomme!
Da du kom, og du var den nye fyr...
...og jeg tænkte, hvis jeg var sammen med dig, ville de alle blive... du ved...
- ...så jeg tænkte... - Sæt Paul sammen med ham!
Ja, for så ville det være i orden.
Men så skiftede det. Det kunne være med alle.
Det fortsatte bare gennem de forskellige turneer.
Jeg elskede det, for det var ikke noget, vi havde gjort meget.
Som børn havde vi blaffet...
...og jeg og George ville ende med at sove i samme seng i et pensionat.
Jeg havde ikke været meget hjemmefra, da vi startede.
Jeg havde ikke gjort det, for jeg er enebarn.
- Næsten ved Butlin's,... - Ja, men jeg sov stadig alene.
Så det var faktisk rart...
Det var storartet. Bo i et værelse med en ven, se hans vaner.
Du blev længe oppe, ikke? Du kunne ikke sove.
- Du havde altid tændt lys... - Jeg var mørkeræd!
Han havde lyset tændt, og man måtte sove med det.
Men det var godt. Man lærer at kende folk på den måde.
Du ved, mit hår... Jeg prøver stadig at rede det tilbage...
- Jeg har noget mousse, du kan bruge! - ...men det går naturligt fremad.
Vi plejede at bruge rigtig tyk vaseline for at få det tilbage, sådan her...
...og jeg kan huske, vi tog i svømmehal i Hamburg.
Gik vi tilbage til Reeperbahn, og det tørrede, og blev sådan her.
Om aftenen så vi vore venner, Jurgen og Astrid...
...og jeg kan huske, de sagde, lad det være, det er udmærket.
Det var omtrent sådan, og alle på den tid begyndte at ---
Hvis de havde sagt, det var kikset, havde vi lavet det om...
...men fordi de kunne lide det, kunne vi lide det.
Vi gik egentlig ikke med det i større stil, vi var stadig...
Jeg kan huske at John og jeg gik til... Han var lige fyldt 21 år...
...og han fik 100 £ af sin onkel, der var tandlæge i Edinburgh.
Meget fornemt.
Vi havde aldrig kendt nogen, som havde en slægtning, der var tandlæge.
Eller hundrede pund!
Helt frem til i dag har ingen givet mig et hundrede stærke!
Og så, som du kan forestille dig, det var en slags arv.
Men John fik sine 100 £, og sagde, hvad skal vi lave?
Så vi besluttede at tage til Spanien for at bruge de 100 £.
Vi kom så langt som Paris. Vi blaffede...
...og besluttede vi ville tage til Spanien senere på ugen, for vi kunne lide Paris.
Vi mødte Jurgen, vores ven, Astrid, Jurgen og Klaus...
...og vi sagde: "Dit hår er pænt. Kan du lave vores sådan?"
Han sagde, er I sikre på det?
Jeg sagde ja, fortsæt bare, vi er på ferie.
Vi kom tilbage til Liverpool med dette morsomme hår, fremad, som man siger...
...alle var lidt tvivlende over for det, men det passede lige med tiden...
...og vi beholdt det fremad.
Du lavede dit, Ringo havde altid grå filtret hår underneden.
- Det er der stadig. - Han skulle for at komme i bandet.
Det var den eneste måde, jeg kunne komme med.
Men da det kom fremad, kunne man ikke se de grå stænk.
- Han havde også skæg. - "Barber skægget, behold bakkenbarterne."
Vi havde fået et "look".
Jeg så faktisk sådan her ud, før jeg kom sammen med jer.
Bare med jakkesæt.
Vi så faktisk et London band i Hamburg...
...og en af dem gik med støvler med spids tå og cubansk hæl...
...og vi syntes: "Hmm... de er fede!"
"Hvor har du skaffet dem?"
Han sagde, i London hos Anello & Davide's.
Vi tog til Anello & Davide's og købte de støvler.
Så tænkte vi, de laver dem jo. Vi får lavet vores egne.
Så dem der blev "Beatles støvler", var nogen vi havde fået lavet.
Men den originale... Husk, han havde elastik i siden...
Det var en ballet butik - Anello & Davide lavede balletsko.
Det var der, de små piger tog hen.
Vi fik lavet vores Beatles støvler, og der var disse børn, du ved.
Nej, du fik balletsko. Nej, jeg havde aldrig sådan nogle.
Det var Ringo, som fik fødderne bundet ind, var det ikke?
- For at passe de små balletsko. - Jeg tog til Kina!
Og senere gik det op for os, man kunne få, hvad man ønskede.
I begyndelsen var de ens, men så...
- Vi kunne få dem i vores størrelse! - Jeg havde en fløjls-jakkesæt
Hvad ville passe...? Jeg ved det... fløjlsstøvler. Bare giv dem stoffet.
Så fik vi ankelstøvler, kalveskind, knæstøvler... alle slags.
Så var der den her ---
Det var en af de første ---
Det var en biografreklame for Link furniture...
...kaldet Thinking Of Linking. Vi var i biffen.
- God indledning. - God indledning, ja.
Der er ikke noget andet vers.
- Kostede 75 £, min første bil. - Det var en god bil.
- Var den fra Johnny Hutch? - Hvilken farve havde den?
Rød og hvid, håndmalet. Malet i hånden!
- Du havde en grøn Anglia. - Blå.
- Men det var meget senere. - Jeg kørte dig ud for at hente bilen.
- Gjorde du? - Jeg kørte dig til... - Warrington
Da vi var på vej hjem, kørte vi begge stærkt.
Vi var tæt på hinanden, og du overhalede en bil.
Jeg var klar til at overhale, da jeg lå lige i røven på ham...
...rendte en hund ud foran ham, og han trådte bremsen i bund.
Jeg brasede lige ind i ham, smadrede min bil.
Jeg var heldig, det var ved et værksted.
Vi skubbede den ind på værkstedet, for jeg havde ingen kørekort eller forsikring.
- Standsede jeg? - Du fortsatte bare.
- Du var ligeglad! - Indtil i dag, vidste jeg det ikke.
Kunne vi ikke lave Blue Moon Of Kentucky?
Bare en kort version.
Mødte du Elvis igen?
- Jeg har følt, jeg har mødt ham flere gange. - Du har følt ham?
- Vi finder ud af det, når vi rejser os! - Hvad mener du med, du følte ham?
Min hukommelse siger, jeg har mødt ham flere gange.
Måske var det bare den ene aften, og jeg blev ved at rende ind i ham!
Det kaldes flashback, tror jeg.
- Mødte du ham igen? - Nej, jeg mødte ham kun en gang.
Jeg mødte ham i Madison Square Garden...
...nogle år før slutningen. Det var en smule sørgeligt.
Rhinestone cowboy
Han havde disse gennemtrængende korpiger og trompeter...
...men han havde en god rytmegruppe, James Burton og hele banden.
Og jeg ville bare sige få dine jeans på...
...hent din guitar og syng That's Alright Mama
Jeg så ham i Vegas i 70'erne... ...og til helvede med alt det stads.
Efter...
- Så du ham i Vegas? - Ja.
Jeg mødte ham kun en gang den aften.
Da jeg mødte ham, var jeg en slags hippie med alt det denim og langt hår.
Det var i de tidlige 70'ere, Jeg tog bag scenen og mødte ham...
...og, du ved, de der store omklædningsværelser og kilometervis af toiletter osv...
Jeg sad og talte med fyrene, og man kunne ikke finde ham...
...så kom han endelig om hjørnet i det hvide tøj med guld-halløjet...
...og han lignede Ringo, hans skæg var... var lakeret.
Alt hans hår var sort, og han var solbrændt...
...og han lignede... jeg troede jeg så Vishnu eller Krishna eller sådan noget...
...det var ligesom... hallo! Og jeg følte mig bare som en snottet, beskidt lille...
"Hallo, Elvis, hvordan går det?" og han sagde..."Hej."
Og jeg ville bare sige, hvorfor laver du ikke That's Alright Mama...
...og skipper de pigesangere.
Det var sørgeligt, men han lavede et par gode melodier.
- Mødte du ham igen? - Ikke efter den dag.
Men han var god, da han var god.
- Det har været en god dag. - Det har også været en fornøjelse for mig.
Fint. Vi behøver ikke mødes de næste 40 år!
Sådan skulle serien ende. Vi kunne ende i den stemning.
- Jeg tror, det var Candlestick Park. - Nej, det var ikke, det var...
Dette er Candlestick Park.
Det har været en god dag, tak fordi du ville se os, George.
Det har været virkelig dejligt... Jeg kan lide at være sammen med jer.
Da jeg var på turné, spurgte journalisterne, om Beatles samledes igen.
Jeg måtte give et svar på det...
...så jeg sagde, at de tre af os måske ville lave lidt musik...
...måske et lejlighedsnummer til denne Beatles-antologi.
Vi skulle mødes og spille, og se hvad der skete.
Det syntes i orden, men så tænkte vi, hvorfor ikke lave noget nyt musik?
Vi havde altid haft det sådan, os tre...
...eller os fire dengang, at hvis en af os ikke var med...
...ville vi ikke hente... du ved... Roger Waters, og optræde som the Beatles.
Eller Dave Gilmour...Vi ville...
Så den eneste anden person der kunne være med, var John.
Vi blev ved med at rende ind i det, for dette er en dokumentar om the Beatles.
Det er ikke om Paul, George og Ringo.
Hvis vi ville lave noget, os tre...
...hvor interessant det end kunne være, og hvor pænt vi end kunne lave det...
...at have John med er en selvfølgelighed.
Så jeg tror, det var Paul, som spurgte Yoko...
...er der noget af Johns, som ikke kom ud? Måske kunne vi arbejde med det.
Hun sendte os de bånd, og sådan skete det.
Faktisk vidste vi ikke så meget som Lennon fans...
...som allerede kendte Free As A Bird og Real Love.
De havde hørt dem, vi havde ikke.
Det var meget bevægende.
Bare at høre båndet var bevægende.
Og så gik vi i studiet, og det var lidt svært.
Han er her ikke, vi er her alle, hvor er John?
John er selvfølgelig i himlen.
Men vi måtte komme over det.
Vi kom over det, ved at tænke han var gået til frokost eller te...
...for altid, da vi lavede plader...
...var vi ikke allesammen i studiet hele tiden, og sommetider skiltes vi.
Så vi klarede det på den måde. Jeg gjorde i hvert fald
Så vi kom i studiet, vi havde en kassette med Free As A Bird.
Den var i ringe kvalitet, det var bare en mono kassette...
...med John og klaveret gemt på et spor...
...som ingen normalt ville røre ved.
Men Jeff Lynne, produceren, overvandt de tekniske besværligheder.
Det var ikke nemt, det var et mono bånd.
Jeff Lynne Co-Producer
Med John der sang og spillede, så man kunne ikke skille det ad.
John spiller klaver på pladerne også, ved du...
...det var godt, for så var det mere troværdigt.
Det var ikke bare hans stemme, han optrådte samtidig.
Teknisk var det næsten umuligt, men vi arbejdede hårdt med det.
Så, efter det, fik vi et basisspor med masser af huller i...
...og så måtte vi udfylde sangen... sådan skete det.
Det vi gjorde, var at arrangere sangen.
Vi lavede nye akkorder og sådan.
Jeg stemmer på #E. Hvad synes I, publikum?
Vi lavede nye arrangementer, vi tilføjede dele og skrev tekster.
Så lavede vi et multispors bånd...
...og tog Johns stemme og lagde ham på båndet.
Da det begyndte at tage form, og John var med og sang...
...tror jeg, alle sagde, hallo, det virker!
Jeg var rigtig glad, fordi jeg havde brugt rigtig lang tid...
...på at få stemmerne til at passe præcis.
Og da det skete, var vi alle...
...ja, det er rigtig godt, og vi gør ikke John en bjørnetjeneste.
Det er faktisk en rigtig god plade.
Jeg lyttede til den, og jeg tænkte, det lyder ligesom dem.
Jeg havde lagt det på afstand, så det var at lytte til det som en fremmed.
Det lyder ligesom DEM. Det er flot.
Da George og jeg lavede harmonierne, var det, som Ringo sagde...
"Det lyder ligesom the Beatles!"
Det var ikke overraskende for mig, jeg tog derhen for at arbejde med the Beatles.
Og jeg regnede med, i min naivitet...
...at det ville lyde som en Beatles plade.
Det vil lyde som dem, hvis det er dem.
Det lyder som dem nu. Det synes jeg.
Det første valg var Free As A Bird, og vi lavede den i februar '94.
Vi lavede ikke meget andet end at sætte Antologien sammen, indspilningsmæssigt...
...før februar '95, da vi tog tilbage til mit studie med Real Love.
Real Love er mere en valmue-sang.
Den var faktisk mere besværlig, for vi havde allerede lavet den.
Nu laver vi den igen...
...så jeg følte, det var mere svært at gøre den til et rigtigt Beatles nummer.
For mig var det ikke så morsomt med Real Love fordi...
...den var færdig. Den havde hele teksten og musikken.
Så jeg tilføjede ikke rigtig noget som i Free As A Bird...
...som gjorde det mere til en Beatles session.
Dette var mere som at være hjælpere for John...
...som var... glædeligt og meget sjovt, og jeg tror, vi gjorde det godt.
Det var bedre end at være en flue på væggen. Dette var godt!
Det overgik mine vildeste drømme bare at sidde med alle tre.
Det tror jeg ikke, mange har.
Og at lave indspilninger med dem var mageløst.
Det bragte minderne tilbage at være sammen med Paul og George igen.
Det havde vi ikke gjort i et stykke tid.
Vi arbejder godt sammen, det er sandheden.
Det er noget særligt, når man finder nogen, man kan tale med.
Hvis man finder nogen at spille musik med, det er specielt.
Jeg tror, vi havde meget fælles baggrund...
...du ved, vores musikalske baggrund, hvor vi kom fra...
...og hvad vi lyttede til, i almindelighed...
...og så alle de år vi spillede sammen.
Det har givet dybe spor i vores hukommelse.
Det tager ikke lang tid, før vi finder det igen.
Oprindelig skulle der en fugl med i det...
...og man følger fuglen, som flyver gennem historien.
Joe Pytka Director
En fugl følger jer gennem sangene...
...besøger de steder, som inspirerede til sangene.
Fuglen flyver gennem the Beatles' tekster...
...gennem Penny Lane og Helter Skelter.
Så sagde Neil, vi ikke skulle bruge fuglen...
...fordi vi ikke kunne blive enige om hvilken slags fugl.
Man ser ikke fuglen. Kameraet er fuglen.
Vi lavede lyden af vingerne, så resten af videoen ville virke rigtig.
Vi har den kraftige vingeflabren i begyndelsen...
...så man senere ved, det er en fugl, der fører dig gennem de steder.
Vi fór frem og tilbage mellem drengene.
Vi måtte sende vores noter til de overlevende Beatler og Yoko...
...til deres godkendelse.
Derek Taylor var meget hjælpsom.
Når vi kom med en skitse af ideen, sendte han os en note tilbage...
...som var et smukt stykke poesi...
...som ikke alene bekræftede ideens potentiale...
...men også gav os en idé til, hvordan materialet skulle bruges.
Vi prøvede at filme på de oprindelige steder.
Vi filmede i Penny Lane, og fik det bygget om til det oprindelige.
Vi filmede Liver Birds fra en helikopter over Liverpool.
Vi filmede nær dokkerne som en henvisning til John's far.
Jeg er valmuepigen fra Penny Lane.
Vi havde store castings, vi tog hundredvis af folk på film.
Vi gennemgik båndene fra London, Liverpool og Manchester.
Næsten alle var lokale, undtagen nogle skuespillere fra London.
Paperback Writer, tror jeg, var en skuespiller fra London.
Men de fleste var lokale.
Forstået? OK, kan du gøre det?
Vi skulle lave en banket af grise som på coveret af... Sgt Pepper...
...med alle berømthederne, alle skulle spise middag.
Det skulle nok gøres digitalt efter produktionen.
Art directoren fandt disse fantastiske grisemasker.
Og i stedet for den besværlige banket-scene...
...havde vi blot maskerede børn, der slentrede ned ad en gade i Liverpool...
...som var meget mere i Beatles-ånden på den tid.
Vi skrev alle disse ideer ind.
Men ignorerede det totalt, da det kom til det praktiske.
Der er ikke nogen drejebog over ideen, overhovedet.
Man kunne ikke lave en drejebog, sådan som kameraet flød rundt.
Et klip specielt, Lotus ulykken...
...stod i drejebogen set fra oven, så fuglen ser det fra oven.
Vi optog i timevis på den måde...
...og i sidste øjeblik fik jeg Steadicam operatøren til at skyde nogle lave skud...
...og med sammenhængen i stykket, var det meget mere interessant sådan.
Meget mere interessant.
Optagelsen fra oven så pæn ud i drejebogen og var kløgtig...
...men det var bedre at bringe fuglen ned...
...at se følelserne, bilen, røgen og menneskerne.
Videoen er lavet af arkivklip,...
...klip som vi filmede live...
...og så blev stumper anbragt forskellige steder...
...som blev optaget foran en grøn skærm, som er en måde at blande...
...næsten alle ved, hvad det er nu til dags - som blander...
...andre dele til en baggrund for at forbedre den.
Et par klip var hunden i Eleanor Rigby kirkegården...
Elefanten på hotellet blev sat på i post-produktionen.
Da Ringo så råklippet, ville han have den elefant.
Vi havde ikke filmet elefanten ved optagelsen.
Neil ringede og sagde, Ringo vil have en elefant.
Han siger, han kan lide det hele, men mangler en elefant.
George ville have en citar, og Ringo ville have en elefant.
Så vi fik fat i en elefant, og optog den på en grøn skærm...
...og listede den ind i processionen i hallen.
Vi brugte en russisk Akela kran, som giver disse flydende bevægelser.
Slutklippet på Abbey Road kunne ikke være lavet med en Louma kran.
Det var stjernen i stykket.
Så brugte vi Louma kranen til mere præcise skud, mindre skud...
...og en Steadicam operatør.
Vi havde også en lille fjernstyret helikopter...
...med videokamera til komplicerede skud.
Det, jeg er mest glad for, er sammenhængen i stykket.
Klippene mellem scenerne er ikke tydelige.
Mange af dem er usynlige, selv for folk i branchen.
Så den glidende overgang, foreningen af alle klippene...
...arkivklip, nye klip, grøn skærm, live produktions klip.
Jeg er meget tilfreds.
Vi fik dette stykke, som repræsenterer noget utroligt værdifuldt...
...for talløse mennesker over hele verden, og vi måtte beskytte det.
Ydermere måtte vi inspirere folk, så der var en dobbelthed her.
Et, vi ville lave noget meget kreativt og funktionelt...
...og lave det professionelt.
På den anden side, vi måtte respektere, alt der var sket før.
Jeg synes, det er lykkedes at respektere traditionen...
...og bringe den fremad, inspirere den...
...og se på den på en usædvanlig måde...
...som endog reflekterer, hvordan sangen blev lavet.
En af de rørende ting...
...er ukelele spilleren i slutningen.
George ville spille den del, og jeg var imod ideen.
Jeg syntes ikke, vi skulle se samtidige Beatler i dette stykke.
Og tro at de havde samplet et gammelt stykke musik...
...og det viste sig, at George faktisk havde spillet det på den sang...
Hvis jeg havde vidst det, ville jeg have haft ham til at spille det.
Jeg er rørt over det stykke, især nu, mere end nogensinde.
Dansk oversættelse af xpv